Text och översättning: greeneye www.Undertexter.se
Studentidentifiering
- Mår du bra? - Ja, jag mår bra.
Ziegler?
Ursäkta mig.
Ziegler!
Zieg...?
En kompis fixade det. Jag snackar om fritt pass till över hundra siter.
Det innebär kåta samstudenter. Japanska flickor i bondage och transvestiter.
- Du sa inte just det där? - Jag har aldrig tittat, men har lösen.
- Han tittade. - Det kallas tillgång av information.
- Det kallas att ha en flickvän, Stone. - Du borde prova på det.
Förlåt, jag är psykolog i träning. Jag måste säga som det är.
Från Tim: VILL DU DANSA?
- Jag sitter ju här. - Vad?
- Kolla in det här. - Han var söt.
Bög!. Den här snubben såg att du hette Izzie och trodde du var kille.
- Du måste sluta hata. - Jaså, jag hatar...
- Tim! - Vad! Det är inte jag.
MAMMA
- Vem var det? - Ingen.
Jag trodde Josh skulle ringa. Han har undvikit mig i över en vecka.
Vårt förhållande består av textmeddelanden. Hur tragiskt är det?
Jag vet, jag hoppas fortfarande att han ska få klarhet i saker.
Du måste släppa taget. Ni har gjort slut längre än ni varit tillsammans.
Kan han inte se hur speciell du är ska du inte engagera dig i honom.
- Förresten, det kryllar av män just nu. - Är ni redo att dansa?
- Det kan vi göra. - Precis det jag menar.
Ni har sett mig dansa, det är inte vackert.
Godnatt.
- Gör inte sådär. - Förlåt.
- Jag tänkte promenera med dig. - Du bor åt andra hållet.
Jag tar den här vägen. Du vet, en singelkille som går ensam hem sent...
Jag klarar mig härifrån. Syns imorgon?
- Visst. - Okej, hej då.
Du har två nya meddelanden. Första 21:37.
Det är mamma, Mattie. Det här är tredje samtalet, älskling.
Jag vet att du är upptagen, men ring upp mig. Jag saknar dig.
Nästa meddelande: 22:47.
Mattie, det är Josh...
Glöm det.
Det är Josh, lämna ett meddelande.
Det är Mattie. Svara.
Du ringer aldrig tillbaka och nu... Varför det konstiga meddelandet?
Är du här, Izz?
Från Mattie: Klockan är 2:15. Släpa dig hem nu.
Du måste gå upp. Vi har lektion.
Upp med dig. Nu!
Det finns andra sorters trakassering. Offentlig och cybertrakasserier.
Alla med olika sorters beteenden. Det jag vill prata om nu...
...är trakasserier, det sjukliga sinnet och de andra. Det sjukliga sinnet...
Det sjuka sinnet kan endast tillfreds- ställa sina behov genom att förtära andra.
Detta leder till stora behov och att den onda cirkeln börjar om.
- På fredag, som förberedelse för proven- Från Izzie: VÄCK MIG NÄR DET ÄR ÖVER!
-vill jag att ni skriver en uppsats om det vi pratat om idag.
Kom igen, Mattie. Du kommer ha kul. Slappa lite och ta några drinkar.
- Du kommer, vi umgås. Du behöver det. - Jag ringer upp sen.
Fan, vad ni ser bra ut.
Kolla det här. Jag har en massa nya. De här fyra har ni redan.
De här fem kommer ut nästa månad.
Du borde spara oss skattepengar och åka direkt till fängelset.
Får jag låna din bil? Jag måste ta med dig för du köpte faktiskt vissa saker.
Josh är ett geni. Varje minut jag använder mobilen får jag poäng för två.
- Ursäkta mig lite. Vad händer? - Vi går och käkar lunch, va?
Jag stannar kvar här ett tag, men jag ringer dig.
- Då syns vi sen? - Kanske.
Josh!
Josh, det är Mattie!
Josh!
Fan!
Josh...
Hej.
Varför svarar du inte i telefonen? Alla oroar sig över dig.
Stanna här. Okej?
Herreg....Josh!
Herregud!
Hej, det är Louise Webber. Lämna namn och meddelande så ringer jag upp.
Hej, mamma.
Ring mig så fort du får det här meddelandet.
Någonting har hänt.
Jag berättar om det när du ringer.
Jag älskar dig.
Josh..? Är du där?
Jag är inte mig själv längre.
Det är något fel på mig.
Jag vet att det är svårt att prata om förlust.
Så många känslor i konflikt inblandade.
Det här kanske låter dumt, men det är okej att gråta, Mattie.
- Det har jag gjort. - Har du?
Får jag bara fem minuter?
- Jag slösar med din tid. - Det gör du inte.
Du är arg. Det är normalt.
- Jag är bara försenad till lektionen. - Du älskade honom, eller hur?
Du tror att du kanske orsakade det här.
Den enda personen jag klandrar är Josh.
Är du säker på det?
Helvete.
Kom igen. Prata.
Varför såg jag inte några tecken. Jag borde varit där, gjort något.
Ibland finns det inga tecken. Det här var en intensiv och ensam ung man.
Mer än du kan ana. Han var väldigt bra på att dölja sin ensamhet.
När han inte kunde dölja det längre gömde han sig själv.
Har du någonsin känt dig så ensam?
Oroa dig inte. Jag har läst din bok. Jag är ingen självmordskandidat.
Ni psykologistuderande är ofta emot självanalyser. Undvik inte din rädsla.
Du kan döva dina känslor ett tag. Men till slut kommer de fram.
Då är de mer plågsamma och destruktiva.
Är du okej?
Allting kommer att ordna sig.
STONE:Vi tar oss igenom det här, Mattie
Tim: Du måste komma ut, Mattie Vill du ta en kaffe?
JOSH: Hjälp mig.
Det måste vara ett virus. Han är säkert inloggad på datorn fortfarande.
- Det sa: Hjäp mig. - Virus har alltid nåt viktigt att säga.
Jag fick ett häromdagen som sa: Brådskande, läs mig nu.
Det var från mig, din idiot.
Någon borde iallafall stänga av Josh dator. Jag skulle kunna göra det men...
Jag vill inte gå tillbaka dit.
- Okej, jag går dit. - Tack.
Det var något konstigt med honom när jag kom dit. Han var inte sig själv.
Det var som att titta på en annan person.
- Varför gjorde han det? - Jag vet inte.
Jag tror det är det som gör mig tokig. Att jag inte förstod vad som var på gång.
Ingen av oss gjorde det. Det är inte bara ditt fel.
- Får du fortfarande meddelanden? - Ja, gick inte Stone dit?
Han dök inte upp på lektionen idag. Jag har inte pratat med honom sen...
- Hej, Stone. - Hejsan, Izzie.
- Det är Mattie. - Hur är läget?
- Får du fortfarande meddelanden? - Jag har inte loggat in.
- Jag har undvikit min dator. - Har du stängt av Josh dator?
Stängde du av den?
Är du okej?
- Jag har varit ganska nere. - Jag vet. Det är vi alla.
Herregud!
Ska du titta på lägenheten?
Kom in och titta.
Nymålat och det blir nya mattor.
Inget slår hyran här.
Killen som bodde här var en vän. Jag behöver hans dator.
- Vad gjorde du med den? - Jag vet inget om någon dator.
- Den stod där med hans andra saker. - Sluta, annars ringer jag polisen.
- Jag kan ringa polisen. - Okej, hetsa inte upp dig.
- Han betalade inte hyran på två månader. - Sålde du den?
- Vad skulle jag göra? - Vem sålde du den till?
Döda katter, killen tar självmord och hon besvärar mig om en jävla dator.
Han är fortfarande skyldig mig pengar. Banken tog inte emot hans taskiga check.
Dexter McCarthy...
- Gick den inte igenom? - Du köpte en stulen dator.
- Hon verkade ärlig. - Varför e-mailar du mig?
- Jag vet inte ens vem du är. - Datorn tillhörde någon jag kände.
Du hittade hans lösen och nu jävlas du med personerna i hans adressbok.
Kom hit.
Det är omöjligt.
- Jag skjuter gärna upp saker. - Har du inte kopplat in den, sen köpet?
Stulen eller ej, vill göra ett återköp? Din pojkvän kan få tillbaka sin dator.
Behåll den. Han behöver den inte längre. Han är död.
Klassiker.
Vill du träffa ett spöke?
- Vad är det där? - Det är från Josh.
- Det är hans handstil. - När skickades det?
Den sjuttonde. Två dagar innan han dog.
Det håller dem borta. Vet inte varför.
- Håller vad borta? - Han blev knäpp helt enkelt.
- Och Stone då? - Vad är det med honom?
Han lät inte som sig själv. Jag kan inte förklara det...
- Jag fick samma känsla. - Som vad då?
Som när jag var hos Josh.
Här kommer senaste nyheten.
En talesman för hälsodepartementet kallar de senaste antalen självmord i stan-
- tragiska och olyckliga. Det finns inga bevis på ett samband mellan dem.
Gå du, det är okej.
Hur väl kände du den här killen?
Han höll på med läskiga saker. Får jag visa dig en sak?
- Vad letar vi efter? - Det får du se.
Din vän, var det en olycka?
- Nej. - Vad var det då?
Jag är inte säker.
Jag trodde det var samma klipp som upprepades, men de gör olika saker.
Det är någon visning från en webbkamera.
Kolla påskillen. Varje gång han försöker ta av den hoppar bilden tillbaka.
- Hur kom det dit? - Jag kopplade bara in den.
Hur länge har du tittat?
Frågan är väl hur länge de har tittat på mig?
Ja... Det är det bästa, okej.
Stäng av det!
- Hur kunde du visa mig det? - Det var din väns dator.
Gillade han sånt. Spelade han in klippen och sålde på nätet? Vad höll han på med?
Josh knöt en telefonsladd runt halsen och hängde sig själv.
Det var nog ingen slump att han hade klippen och gjorde det han gjorde.
Om de där människorna... Om det de gör är verkligt...
- Då är alla döda. - Vet du vad jag tror?
Hur det än är, så är Josh fortfarande borta.
- Gå upp och radera hans hårddisk. - Jag försökte, men det går inte.
Jag måste gå vidare. Jag är ledsen.
Vill du inte veta varför?
Josh! Det är Mattie, Josh!
Är du där?
Jag känner mig alldeles ensam.
Det är något fel på mig.
Jag har sett två personer ta självmord. Min lärare klev ut framför en buss.
Allt detta under senaste veckan. Har du tittat dig omkring här?
Alla klassrum är halvtomma och ingen pratar om det.
Någonting förföljer mig. Det finns i mina drömmar.
- Jag såg det på bussen. - Tror du att det finns spöken där ute?
Jag vet inte, men något är fel.
Du är en smart ung kvinna. Jag vill att du summerar det här.
En influensaepidemi bryter ut. Folket är försvagade och fruktar varandra.
Sen lägger du till de slumpmässiga skaran av självmord.
Ett e-mailrykte spårar ur och plötsligt ser alla konstiga saker i skuggorna.
- Jag inbillar mig inte det här! - Varför kom du hit igen?
Inte för att jag skulle tro dig. Du visste mitt svar, men behövde höra det.
Du kan inte förklara vad du tror pågår, för det är inte verkligt.
Vad ska jag göra då?
- Bara ignorera mina känslor? - Nej.
Du måste trotsa det du tror. Du måste stå på dig, och se efter ordentligt.
Då märker du att det inte finns.
Var är du, Stone? Var är alla? Klassrummen är tomma.
Vill du träffa ett spöke?
Du är inte verklig!
Stone?
Jag vill inte dö!
Jag vill inte göra det själv. Jag vill inte dö...
Vad händer, Stone!
Herregud!
Jag är redo att få veta.
- Vad hittade du? - Jag lyckades återställa det mesta.
- Din kille höll på med allvarliga virus. - Varför skulle han göra det?
Känna makt. Ungefär som att förvara kärnvapen i garderoben.
Jag hittade saker som du borde se. När jag startade om disken-
-så kom det här upp.
Det här är till Douglas Ziegler. Jag är den som hackade ditt system.
Jag är ledsen. Men nu måste jag prata med dig.
- Hade han en videodagbok? - Det är mer som korta kommentarer.
Det är Josh igen, Ziegler. Hur kan jag övertyga dig att prata med mig?
Det du hade inlåst i ditt system, släppte jag lös.
- Jag vet inte hur jag ska stoppa det. - Är det okej för dig?
Jag måste få veta vad du hade där inne.
Jag har aldrig sett nåt liknande. Det tar sig genom alla brandväggar.
- Jag behöver din hjälp. - Jag har resten under bokmärken.
Jag har din e-mail. Jag tror jag kommit på ett sätt att stoppa det.
Jag kan ha ett virus som förstör det. Möt mig i biblioteket klockan fem.
Kolla på den här.
Jag såg något i biblioteket. Jag känner det fortfarande.
Som om den var inuti mig. Som om den tog något från fienden.
Mitt liv. Varför svarar du inte. Jag behöver hjälp.
Fan också, varför varnade du mig inte.
Är det allt?
- Det finns en till men... - Jag vill se den.
Det bryter ner mig.
Det finns inget kvar av mig. Jag kan inte tänka eller röra mig.
Jag står inte ut med smärtan. Jag är inte mig själv längre.
Allt är borta och jag kan inte fortsätta.
Jag är ledsen, Mattie.
Jag är så ledsen...
Tänk om allt har ett samband.
Självmorden, människorna på internet, sakerna som jag såg.
- Spökena? Det köper jag inte. - Josh trodde att han såg dem.
Det förstörde honom så totalt...
...att han gjorde som han gjorde.
- Vad tror du orsakade det? - Han höll på med konstiga saker.
Josh hade ingen makttripp med virus.
Han såg något hemskt. Något sånt här, och han ville stoppa det.
Hackers gör sånt här hela tiden. Det är ett skämt.
- Du fick det ju från internet. - Men kontaken var inte ikopplad.
Det kom genom det trådlösa.
- Som Josh sa, något kom igenom. - Spöken? Genom trådlösa?
- Det verkar helt osannolikt. - Det är hur sannolikt som helst.
Vet du hur mycket data som flyter omkring där ute?
Mängden av information som vi bara skickar ut i luften?
Vi sänder ut till alla vart vi är och tror att vi är säkra.
Hela jävla staden håller på att bli tokig och vi låtsas som ingenting.
Det är något vi inte förstår, och det är ute efter oss.
- Du skrämmer upp oss. - Det är världens undergång.
Det är vad det är.
Det kanske är spriten i kaffet.
Ziegler då? Det hela började hos honom.
Han var Josh hackerkompis. Någon på skolan måste veta var han finns.
Han kanske vet vad fan som pågår.
Ett datavirus påverkar internet världen över.
Myndigheterna vill att alla stänger av sina datorer för att undvika spridning.
Försegla ett rum: 1. Dörrar och fönster måste vara lufttäta.
2. Glöm inte nyckelhålet. 3. Stäng av datorn. 4. Göm dig.
Jag började tro att jag var den enda levande här.
- Är det något som händer idag? - Jag går inte ut så ofta.
Subba.
Douglas Ziegler...
Ziegler, viruset är inuti...
Inuti.
Vi får in rapporter om mass- försvinnanden i andra städer också.
Krisen verkar sprida sig. Den federala regeringen mobiliserar sig som respons-
-eftersom polis- och nödsystemen verkar stängas ner.
- Jag ville bara se dig, Mattie. - Tim?
- Jag ville bara se dig. - Hur gör du det här?
Jag ser dig.
Är du där inne, Izzie?
Detta nummer tar inte längre emot meddelanden. Försök igen senare.
Isabelle?
Kom hit.
Det ordnar sig.
Vet du vad döden smakar som?
Metall.
Du vill inte andas. För varje gång är det som...
Mer av det kommer inuti dig.
- Jag vill dö, men vågar inte göra det. - Du kommer inte att dö.
Jag vill göra det.
- Vad vill de? - De vill ha det de inte har längre.
De vill ha liv.
De kommer efter dig också.
- Det finns inget du kan göra åt det. - Du är iskall.
Vänta här.
Du har kommit till 112. Tyvärr är alla telefonister upptagna.
Stanna kvar i telefonen för en tillgänglig telefonist.
Förlåt, Mattie.
Izzie!
- Hej, det här är Louise Webber... - Fan också!
- Dexter...Isabelle är borta. - Vad menar du?
- Jag packar en väska. Möt mig utanför. - Jag är på väg.
Hon bara stod där, tom.
Som om hon ville dö. Sen blev hon ingenting.
Bara aska. En svart flygande aska...
Jag såg det. Det som Josh pratade om kom efter mig.
Efter jag hittat den här. Viruset Josh jobbade med. Jag hittade det i hans väska.
Offline, där de inte kunde nå honom.
- Kommer det fungera? - Jag vet inte, men Ziegler vet.
- Har du hittat Ziegler? - Vi ska få några svar.
Vi måste stänga ner det.
Vi ska stänga ner det!
Är du okej, Mattie?
Ut ur bilen.
- Är han okej? - Vi sticker.
- Fanns det ingen i bilen? - Nej.
Rör er inte! Kom inte närmare!
Lägg ner pistolen. Är du galen, Calvin?
- De är bara barn. - Vi ska inte skada dig.
Vi måste röra på oss. Vi slösar med tid. Vi måste komma ut ur staden.
- De kom genom datorn. Vi såg dem. - Vi kanske har en lösning.
Stannar ni här så dör ni.
Vi borde inte vara här ute. De säger att det sprids och är snart överallt.
- Folk dör överallt. - Vi hörde att det var säkert på-
-ställen där det inte finns datorer och telefoner som de kan ta sig genom.
Rädda er själva.
Tänkt om de tagit Ziegler?
- Vi kanske inte kommer härifrån. - Han lever!
Det måste han göra.
Douglas Ziegler... Ziegler!
Herregud.
Han är inte här.
Nej! Ni släpper in dem!
- Vilka är ni? - Min vän Josh ville träffa dig, varför?
Idioten som släppte in dem.
- Det minsta hålet är hur de... - Vi måste veta vad du arbetade med.
- Vad var det! - Det var ett telekomprojekt.
Ett superbredband. Vi hittade frekvenser vi inte visste existerade.
- Sen kom de igenom. - Vilka då?
Vi visste inte vad det var. Vi trodde det var radiostörningar.
Sen insåg vi att det fanns ett mönster.
Varje gång vi försökte följa det slutade det eller ändrade frekvens.
De var smarta. De reagerade på oss.
Vi började se saker på labbet...
Men skuggor kan inte gömma sig under borden och gå genom rummen i dagsljus.
Det fanns en viss tejp.
Den röda packtejpen. Har ni sett den?
Den blockerade deras nödvändiga spektrum så vi kunde hålla dem utanför rummet.
Men vi lyckades inte hålla dem borta. De kom igenom för fort.
Det sista du vill är att de ska få tag i dig.
När de greppar dig tar de din vilja att leva. Allt som är du försvinner.
Du vill inte prata eller röra dig. Du är ett skal.
Sen kommer blåmärkena. De sprider sig överallt. Kroppen dör inifrån.
Plötsligt är du bara en hög med aska.
Jag såg det hända med Tillman och Plummer.
- Vad är de? - Jag önskar att jag visste.
Jag har sett mina bästa vänner dö.
- Det var inte svaret jag ville ha. - Vad vill du att jag ska säga?
De har redan tagit över lokala nätverket. Mobiler, datorer, de går inte att hejda.
- Vi måste krasha hela systemet. - Hur ska vi göra det?
Det här var det Josh jobbade med. Ett virus konfigurerat efter ert system.
- Var finns er server? - På ett icke gynnsamt ställe.
Den finns i källaren, i datalabbet. Även om du laddar upp det-
-betyder det inte att det kommer att fungera.
Spring!
Kom igen!
- Dexter! - Åk!
Mattie.
Josh?
Jag är ledsen, Mattie.
Nej! Titta inte. Spring bara!
Mattie! Kom tillbaka.
- Jag såg det, Dex. - Stanna här, jag är snart tillbaka.
Det är försent att göra något.
- Jag kan fortfarande stänga ner systemet. - Fattar du inte...det finns inget.
- De är systemet. - Jag måste gå.
Det fungerade.
SYSTEMÅTERSTÄLLNING
Vi drar härifrån. Kom!
- Hur mycket bensin har vi kvar? - Halv tank.
Hur långt kommer vi på det?
Det kommer vi att märka.
Detta är ett meddelande från USA:s armé.
Räddningsteam har skickats för att ta hand om överlevande efter krisen.
Vi har upprättat säkra zoner utan mobiler eller trådlös utrustning.
Mobiler och datorer är källan till invasionen.
Gör er av med all teknologi innan ni åker till dessa ställen.
Håll i dig, Mattie!
Är du okej?
- Vad hände? - Jag vet inte.
INGEN TÄCKNING
Vi måste kommit utanför räckvidden. De kan inte existera utan en signal.
Vi kan aldrig återvända. Städerna är deras.
Våra liv är annorlunda nu.
Det som var menat att sammanbinda oss-
-kopplade istället ihop oss med krafter som vi aldrig hade kunnat ana.
Världen vi kände till är borta.
Men viljan att leva dör aldrig.
Inte för oss...
...och inte för dem.